Старозаветни четива на Литургията на Велика събота

1. Четиво из книгата „Битие“

(Глава 1, ст. 1-13)

В начало Бог сътвори небето и земята. А земята беше безвидна и пуста; тъмнина се разстилаше над бездната, и Духът Божий се носеше над водата. И рече Бог: да бъде светлина. И биде светлина. Видя Бог, че светлината е добро нещо, и отдели Бог светлината от тъмнината. Светлината Бог нарече ден, а тъмнината — нощ. Биде вечер, биде утро — ден един. И рече Бог: да има твърд посред водата, и тя да дели вода от вода. Тъй и стана. И създаде Бог твърдта, и отдели Бог водата, що беше под твърдта, от водата над твърдта. И нарече Бог твърдта — небе. И видя Бог, че това е добро. Биде вечер, биде утро — ден втори. И рече Бог: да се събере водата, що е под небето, на едно място, и да се яви суша. Тъй и стана. (Водата под небето се събра на местата си и се яви суша. И нарече Бог сушата — земя, а събраните води — морета. И видя Бог, че това е добро. И рече Бог: да произведе земята злак, трева, що дава семе по свой род и подобие, и плодно дърво, що дава според рода си на земята плод, чието семе си е в него. Тъй и стана. И произведе земята злак, трева, що дава семе по свой род (и подобие), и (плодно) дърво, що дава (на земята) плод, чието семе си е в него според рода му. И видя Бог, че това е добро. Биде вечер, биде утро — ден трети.

2. Четиво из книгата на пророк Исаия

(Глава 60, ст. 1-16)

Светлей, светлей, Иерусалиме; защото дойде твоята светлина и слава Господня изгря над тебе. Защото, ето, тъмнина ще покрие земята, и мрак — народите; а над тебе ще се яви Господ, и славата Му ще се види над тебе. И ще тръгнат царете в твоята светлина, и народите — в твоето сияние. Подигни очи и погледай наоколо, и виж събраните твои чеда — ето, дойдоха всички твои синове отдалеч и твоите дъщери на ръце се носят. Тогава ще видиш и ще се зарадваш, и ще се уплашиш и сърцето ти ще се удиви, защото ще дойде при тебе богатството на морето, на народите и на (твоите) люде. И стада от камили ще дойдат при тебе, и ще те покрият камили от Мадиам и Ефа; те всички ще дойдат от Сава, ще донесат злато и тамян, и драгоценни камъни, и ще благовестят спасението Господне. Всички

кидарски овци ще бъдат събрани при тебе; овните невайотски ще дойдат при тебе: ще възлязат на олтара Ми като благоугодна жертва, и Аз ще прославя молитвения Мой дом. Кои са тия, които летят като облаци и като гълъби с птиченцата (си) към Мене? Тъй, Мене Ме чакаха островите и преди тях — тарсиските кораби, за да пренесат синовете ти отдалеч и с тях

— среброто им и златото им, заради светото име Господне и за да бъде славен Светият Израилев. Тогава синове на другоземци ще съградят стените ти и техните царе ще ти служат; защото в гнева Си те поразявах, но в милостта Си те възлюбих. И твоите порти ще бъдат всякога отворени, няма да се затварят ни денем, ни нощем, за да се принася при тебе силата на народите и да се довеждат техните царе. Защото народи и царе, които не поискат да ти служат, ще загинат, и такива народи със запустение ще запустеят. Славата на Ливан ще дойде при тебе с кипарис, бор и кедър заедно, за да украси мястото на Моето светилище, — и Аз ще прославя подножието на нозете Си. И ще дойдат при тебе с боязън синовете на ония, които те угнетяваха и раздразняваха, и ще се поклонят на стъпките на нозете ти всички, които те прогневяваха, и ще те назоват град на Господа, Сион на Светия Израилев. Задето бе изоставен и намразен, тъй че никой не ти помагаше, — Аз ще те вселя в радост вечна, във веселие от рода в род. Ти ще изсучеш млякото на народите и от богатство на царе ще се храниш, и ще узнаеш, че Аз съм Господ, твоят Спасител, и твоят Избавител, Бог Израилев.

3. Четиво из книгата „Изход“

(Глава 12, ст. 1-11)

Рече Господ на Моисея и Аарона в Египетската земя, думайки: тоя месец да ви бъде начало на месеците, пръв да ви бъде между месеците на годината. Кажете пред цялото общество на синовете на Израиля: в десетия ден на тоя месец нека всеки си вземе по едно агне според челядите, по агне на челяд; ако пък челядта е толкоз малка, че не ще може да изяде агнето, нека той и най-близкият на дома му съсед го вземат според колкото души са на брой, като се смята съразмерно с онова, колко всеки може да изяде от агнето. Агнето ви трябва да бъде без недостатък, мъжко, едногодишно; вземете го от овците или от козите; и да се пази то у вас до четиринайсетия ден на тоя месец; тогава да го заколи цялото събрание на израилското общество, привечер. И да вземат от кръвта му, и помажат и двата спонеца на вратата и горния праг на вратата в къщите, дето ще го ядат. И през тая същата нощ да изядат месото му, изпечено на огън; да го изядат с безквасен хляб и с горчиви треви. Не яжте от него недопечено, нито сварено във вода,

но яжте го изпечено на огън, главата с нозете и дробинето. Не оставяйте от него до сутринта и кост негова не трошете; а останалото от него изгорете на огън до сутринта. А яжте го тъй: препасани през кръста, с обуща на нозе и с тояга в ръка, яжте го набързо: това е Пасха Господня.

4. Четиво из книгата на пророк Иона

(Цялата книга)

Биде слово Господне към Иона, син Аматиев: „Стани, иди в Ниневия, град голям и проповядвай в него, защото викът на злодеянията му дойде до Мене“. И стана Иона да побегне в Тарсис от лицето Господне; слезе в Иопия и намери кораб, който отиваше за Тарсис, плати за превоз и влезе в него, за да отплува с тях в Тарсис, бягайки от лицето Господне. Но Господ подигна в морето силен вятър и стана в морето голяма буря, и корабът насмалко оставаше да се разбие. Уплашиха се корабниците, та викаха всеки към своя бог и почнаха да хвърлят в морето товарите от кораба, за да му олекне от тях; а Иона бе слязъл в дъното на кораба, бе легнал и дълбоко заспал. Дойде при него началникът на кораба и му рече: „защо спиш? Стани и се моли на твоя Бог, за да ни спаси Бог и да не загинем". И рекоха един другиму: „дойдете да хвърлим жребие, за да узнаем, заради кого ни сполетя такова зло". Хвърлиха жребие и жребието се падна на Иона. Тогава му рекоха: „кажи ни, заради кого ни сполетя такова зло? Какво е твоето занятие, и отде идеш ти? Де е твоята земя и от кой народ си?" А той им рече: „Аз съм раб Господен, почитам Господа, Бога на небесата, Който сътвори морето и сушата". Тогава човеците се уплашиха твърде много и му рекоха: „Защо направи това?" — защото те узнаха, че той бяга от лицето Господне, — както той сам им бе обадил. И рекоха му: „Какво да направим с тебе, за да утихне морето за нас?" Защото морето бушуваше и все повече се вълнуваше. Тогава Иона им рече: „Вземете ме и ме хвърлете в морето, — и морето ще утихне за вас, защото знам, че заради мене ви постигна тая голяма буря". Ала тия човеци почнаха да гребат усилно, за да стигнат на суша, но не можаха, защото морето бушуваше и все повече се надигаше против тях. Тогава извикаха към Господа и рекоха: „Молим Те, Господи, да не загинем поради душата на тоя човек и да ни не вмениш невинна кръв; защото Ти, Господи, си направил, което е Тебе угодно!" И взеха Иона, та го хвърлиха в морето; и утихна морето от своята ярост. И тия човеци се уплашиха от Господа твърде много, принесоха жертви Господу и дадоха оброци. И заповяда Господ на един голям кит да глътне Иона; и биде Иона в утробата на тоя кит три дни и три нощи. И помоли се Иона на своя Господ Бог из китовата утроба и рече:

(Молитва Ионина)

„Към Господа извиках в моята скръб и Той ме чу; из утробата на преизподнята издигнах вопъл и Ти чу гласа ми. Ти ме хвърли в дълбинето, в сърцето на морето и струи ме обиколиха, всички Твои води и Твои вълни минуваха над мене. И рекох: отхвърлен съм от Твоите очи; и ще ли видя пак светия Ти храм? Обхванаха ме водите до душата ми, най-дълбока бездна ме заключи; главата ми потъна в планинските пукнатини. Слязох в недрата земни, чиито затвори навеки ме заключиха; но да възлезе от погибел животът ми при Тебе, Господи Боже мой¹. Кога душата ми се приближи към края, аз си спомних за Господа, — дай моята молитва да стигне до Твоя свети храм. Ония, които почитат суетни и лъжовни богове, оставиха своя Милосърден, но аз с хвалебен и благодарен глас ще Ти принеса жертва — всичко, що обещах, ще Ти въздам, Господи, за свое спасение!“

И заповяда Господ на кита и той изхвърли Иона на сушата. И биде слово Господне към Иона втори път: „Стани и иди в Ниневия, град голям, и проповядвай в нея, което Аз ти заповядах преди". Стана Иона и отиде в Ниневия според словото Господне; а Ниневия беше град голям у Бога, що можеше за три дни да се обходи. И почна Иона да ходи по града, колкото можеше да се извърви в един ден, и проповядваше, думайки: „Още три дена и Ниневия ще бъде разрушена!" И повярваха ниневийци в Бога: обявиха пост и облякоха се във вретища, мало и голямо. Тая дума дойде до царя на Ниневия, и той стана от престола си, съблече царското си облекло, надена вретище и седна в пепел, като заповяда да прогласят и кажат в Ниневия от името на царя и на велможите му, тия думи: „Ни човеци, ни добитък, ни волове, ни овци да не ядат нищо, нито да ходят на паша и вода да не пият". И човеци и добитък бяха покрити с вретища, и взеха (людете) усърдно да викат към Бога; и всеки се възвърна от лошия си път и от неправдите на ръцете си, и думаха: „Кой знае, дали не ще се Бог умилостиви, и ще отвърне от нас пламтящия Си гняв, и не ще загинем". И видя Бог делата им, че те се отвърнаха от лошите си пътища, и съжали за злото, за което бе казал, че ще напрати върху тях, и го не напрати. От това Иона се силно огорчи и възнегодува. И се помоли той на Господа и рече: „О, Господи! Не говорех ли това, когато бях още в моята земя? Затова и побързах да побягна в Тарсис, защото знаех, че Ти си Бог милосърден и щедър, дълготърпелив и много милостив и съжаляваш за човешките злини. И сега, Владико Господи, вземи душата ми от мене, защото по-добре е да умра, нежели да живея." И рече Господ на Иона: „Нима това те тъй силно огорчи?"

И излезе Иона из града, седна на изток от града, направи си там сенница и седна под нея на сянка, за да види, какво ще стане с града. И направи Господ Бог, та израсна дърво-кратуна², що се издигна над Иона, за да хвърля над главата му сянка и да го избави от огорчението му; Иона твърде много се зарадва на това дърво. И нареди Бог тъй, че на другия ден, кога се зазори, червей подгриза дървото, и то засъхна. А кога изгря слънце, напрати Бог жарък източен вятър и слънцето изля зноя си въз главата на Иона, тъй че той изнемогна и се молеше да умре, казвайки: „По-добре да умра, нежели да живея". И рече Бог на Иона: „Нима тъй силно се опечали за дървото?" А Иона рече: „Твърде се опечалих — дори до смърт". Тогава Господ рече: „Тебе ти е жал за дървото, за което не си се трудил и което не си отглеждал, което в една нощ израсна и в една нощ умря. Аз ли да не пожаля Ниневия, тоя голям град, в който има повече от сто и двайсет хиляди души, които не могат да различат дясна ръка от лява, и многото им добитък?"

5. Четиво из книгата „Иисус Навин“

(Глава 5, ст. 10-15)

Сбраха се синовете Израилеви на стан в Галгал, и направиха Пасха в равнините Иерихонски на четиринайсетия ден на месеца, вечерта; и почнаха да ядат от произведенията на тая земя — безквасни хлябове и печени зърна; в същия оня ден, откак почнаха да ядат от произведенията на земята, манната престана да пада; и нямаше вече манна у синовете Израилеви, но ядяха произведенията на Ханаанската земя. Когато Иисус се намираше край Иерихон, погледна и видя, и ето, пред него стои човек, с гол меч в ръка. Иисус се приближи до него и му каза: наш ли си, или от нашите неприятели? Другият отговори: не; аз съм вожд на войнството Господне, сега дойдох (тук). Иисус падна ничком на земята, поклони се и му каза: какво ще заповядаш, господарю, на своя раб? Вождът на войнството Господне каза Иисусу: събуй обущата от нозете си, понеже мястото, на което стоиш, е свято. Иисус тъй и направи.

6. Четиво из книгата „Изход'

(Глава 13:20-22 до 15:19)

И потеглиха синовете Израилеви от Сокхот и се разположиха на стан в Етам, в края на пустинята. А Господ вървеше пред тях денем в облачен стълб, за да им показва пътя, а нощем в огнен стълб, за да им свети. И облачният стълб се не отлъчваше денем, нито огненият стълб нощем от лицето на целия народ. И рече Господ на Моисея, думайки: кажи на синовете Израилеви да свият и да се разположат на стан на тревисто място³, между Магдол и морето, пред Ваал-Цефон; срещу него се разположете на стан при морето. И ще рече фараонът на народа си за синовете Израилеви: те са се заблудили в тая земя, пустинята ги е затворила. Аз пък ще ожесточа сърцето на фараона и той ще се спусне да ги гони, и ще покажа славата Си над фараона и над всичките му войски; и всички египтяни ще познаят, че Аз съм Господ. Тъй и направиха. Като известиха на египетския цар, че народът избягал, обърна се сърцето на фараона и на служителите му против тоя народ, и те казаха: какво сторихме, та пуснахме израилтяните да не ни работят? Впрегна, прочее, фараонът колесницата си и взе със себе всичкия си народ; и взе шестстотин отбрани колесници и всички египетски колесници и началниците над всички тях. И Господ ожесточи сърцето на египетския цар фараона и на служителите му, и той погна Израилевите синове; а Израилевите синове вървяха под висока ръка. И впуснаха се след тях египтяни и всички коне с колесниците на фараона, и конниците, и цялата му войска, и ги застигнаха, както бяха разположени край морето, при Пи-хахирот пред Ваал-Цефон. И когато фараонът наближи, Израилевите синове се озърнаха, и ето — египтяни идат подире им: Израилевите синове се уплашиха твърде много и извикаха към Господа, и казаха на Моисея: нима нямаше гробове в Египет, та ни доведе да умрем в пустинята? Какво стори с нас, като ни изведе от Египет? Не говорихме ли ти това същото в Египет, като ти думахме: остави ни, нека да робуваме на египтяни? Защото по-добре е да сме в робство у египтяни, отколкото да умрем в пустинята. Но Моисей каза на народа: не бойте се, чакайте — и ще видите спасение от Господа, което Той ще извърши сега над вас; защото египтяните, които сега виждате, няма да ги видите вече довека; Господ ще се бори за вас, а вие бъдете спокойни. И рече Господ на Моисея: що викаш към Мене? Кажи на Израилевите синове да вървят; а ти вдигни тоягата си, и простри ръката си над морето, и раздели го, и ще минат Израилевите

синове презсред морето по сухо. Аз пък ще ожесточа сърцето на фараона и на всички египтяни, и те ще тръгнат подире им; и ще покажа славата Си над фараона и над цялата му войска, над колесниците му и над конниците му. И ще познаят всички египтяни, че Аз съм Господ, когато покажа славата Си над фараона, над колесниците му и над конниците му. И вдигна се Ангел Божий, който вървеше пред стана (на синовете) на Израиля, и тръгна отдире им; вдигна се и облачният стълб отпреде им и застана отзаде им; и влезе по средата между египетския стан и между стана на синовете на Израиля: за едните беше облак и мрак, а на другите осветляваше нощта, и през цялата нощ не се доближиха едни с други. Тогава Моисей простря ръката си над морето, и през цялата нощ Господ тласкаше морето със силен източен вятър, та направи морето суша; и водите се разцепиха. И тръгнаха Израилевите синове посред морето по сухо: водите бяха тям като стена отдясно и отляво. Втурнаха се и египтяни, и влязоха подире им в средата на морето всички коне на фараона, колесниците му и конниците му. И по утринна стража погледна Господ на египетския стан от огнения и облачния стълб и хвърли в смут египетското воинство. И приклещи⁴ осите от колесниците им, тъй че с мъка ги влечеха. Тогава египтяни рекоха: да бягаме от израилтяните, защото Господ се бори зарад тях против египтяни. И рече Господ на Моисея: простри ръката си над морето, и да се възвърнат водите върху египтяни, върху колесниците им и върху конниците им. И Моисей простря ръката си над морето, и призори водата се върна на мястото си; а египтяни бягаха насрещу водата. Тъй потопи Господ египтяни всред морето. И водата се върна и покри колесниците и конниците на всичката фараонова войска, които бяха влезли подире им в морето; не остана ни един от тях. А Израилевите синове минаха по сухо презсред морето: водите бяха тям като стена отдясно и стена отляво. Него ден Господ избави израилтяните от ръцете на египтяни; и Израилевите синове видяха египтяните мъртви на морския бряг. Израилтяните видяха великата ръка, която Господ показа над египтяни; народът се уплаши от Господа и повярва на Господа и на Неговия угодник Моисея. Тогава Моисей и Израилевите синове изпяха на Господа тая песен, думайки:

Четецът: Да възпеем Господа,

Певците, на глас 5: защото славно се прослави (или на ц.сл.):

Четецът: коня и ездача му хвърли в морето: да възпеем Господа,

И двата лика пеят: защото славно се прослави.

Помощник и покровител Господ ми бе за спасение: да възпеем Господа,

Той е мой Бог, и ще Го прославя; Бог на баща ми, и ще Го превъзнеса: да възпеем Господа —

Господ, Който потушава войните. Господ Му е името. Колесниците на фараона и войската му Той хвърли в морето: да възпеем Господа,

И отбраните му военачалници удави в Червено море: да възпеем Господа,

Бездните ги покриха: те потънаха в дълбините като камък: да възпеем Господа,

Твоята десница, Господи, се прослави със сила: да възпеем Господа, Твоята десница, Господи, съкруши неприятеля. С величието на славата Си Ти повали въстаналите против Тебе: да възпеем Господа,

Ти изпрати гнева Си и той ги изгори като слама. От дъха на Твоя гняв се разцепиха водите: да възпеем Господа,

Вълните застанаха като стена, бездните се сгъстиха в сърцето морско: да възпеем Господа,

Неприятелят каза: „Ще се втурна, ще догоня, ще разделя плячката; ще се насити с тях душата ми, ще убия с меча си, ще господствува ръката ми": да възпеем Господа,

Ти духна с дъха Си и морето ги покри: те потънаха като олово в страшните води: да възпеем Господа,

Кой е като Тебе, Господи, между боговете? Кой е като Тебе, величествен със светост, многопочитан с похвали, творец на чудеса? да възпеем Господа, Ти простря десницата Си: земята ги погълна. Ти напъти с Твоята правда тоя народ, който избави: да възпеем Господа,

И го утеши със силата Си в жилището на Твоята светиня: да възпеем Господа,???

Чуха народите и се разгневиха⁵: мъки обзеха филистимските жители: да възпеем Господа,

Тогава се смутиха едомските вождове, трепет обзе моавитските князе, паднаха в униние всички ханаански жители: да възпеем Господа,

Нека нападне върху им страх и ужас; от силата на Твоята мишца да онемеят като камък: да възпеем Господа,

Докле премине Твоят народ, Господи, докле премине тоя народ, който Ти си придобил: да възпеем Господа,

Заведи го и го настани в планината на Твоето притежание, на мястото, което Ти, Господи, си направил Свое жилище, в светилището, което Твоите ръце са създали: да възпеем Господа,

Господ царува довеки и вечно, и повече. Когато конете на фараона навлязоха с колесниците му и с конниците му в морето, Господ обърна върху им морските води: да възпеем Господа,

А Израилевите синове минаха презсред морето по сухо: да възпеем Господа,

Слава на Отца, и Сина, и Светаго Духа: да възпеем Господа,

И сега, и всякога, и во веки веков, амин: да възпеем Господа!

Четецът завършва: защото славно се прослави (или на ц.сл.)

7. Четиво из книгата на пророк Софония

(Глава 3, ст. 8-15)

Тъй казва Господ: твърдо се Мене уповавай до оня ден, кога възкръсна за свидетелство; защото е определено от Мене да събера народи, да свикам царства, за да излея върху тях Моето негодувание, всичката ярост на Моя гняв; защото от огъня на ревността Ми ще бъде поядена цялата земя. Тогава Аз пак ще дам на народите чисти уста, та всички да призовават името на Господа и да Му служат единодушно. От страните отвъд реките етиопски ще приема молителите Мои, — децата на Моите разпилени ще Ми принесат жертви. В оня ден ти няма да се срамиш от своите различни деяния, с каквито грешеше против Мене, защото тогава Аз ще отнема изсред тебе пороците на твоето превъзнасяне⁶, и няма вече да се величаеш на светата Ми планина. Но ще оставя всред тебе народ кротък и смирен и те ще благоговеят пред името Господне. Остатъците от Израиля няма да вършат неправда, няма да говорят суетни неща, и няма да се намери в устата им коварен език, защото те ще си изберат покоище и ще се заселят в него, и никой няма да ги разтревожи. Радвай се с пълна радост, дъще Сионова! Проповядвай, дъще Иерусалимова! Весели се и ликувай от все сърце, дъще Иерусалимова! Господ сне от тебе неправдите ти, избави те от враговете ти! Ще се възцари Господ насред теб, и повече няма да видиш зло.

8. Четиво из третата книга „Царства“

(Глава 17, ст. 8-24)

Биде слово Господне към Илия: стани, иди в Сарепта Сидонска и остани там; Аз заповядах там на една вдовица жена да те храни. И стана той, та отиде в Сарепта. Когато дойде при градските порти, ето, там една вдовица

жена събира дърва. Той я повика и каза: дай ми малко вода в съд да пия. Тя отиде, за да вземе, а той завика след нея и каза: „Донеси ми в ръце и къшей хляб, да ям." А жената рече: „Жив ми Господ, Бог твой, нямам ни хлебец, но само шепа брашно в делвата и малко дървено масло в гърнето; и ето, аз ще събера две-три дръвца, ще отида и ще приготвя това за себе си и за сина си; ще изядем това и ще умрем." А Илия й рече: „Не бой се; иди и направи, което каза; но по-напред направи ми от това прясна питка и ми донеси; а за себе си и сина си ще направиш после; защото, тъй казва Господ, Бог Израилев: брашното в делвата няма да се свърши и дървеното масло в гърнето няма да намалее до оня ден, в който Господ ще даде дъжд на земята." Тя отиде и направи тъй, както й каза Илия; и храни се тя и той и домът й. И от него ден брашното в делвата се не свършваше и дървеното масло в гърнето не намаляваше, по словото на Господа, което Той изрече чрез Илия.

След това разболя се синът на тая жена, домакинята, и болестта му беше тъй силна, че у него не остана дишане. Тогава тя рече на Илия: „Какво имаш ти с мене, човече Божий? Дошъл си да ми напомниш моите грехове и да умориш сина ми." А Илия рече на жената: „Дай ми сина си." И го взе от скута й, отнесе го в горницата, гдето живееше, и го сложи на одъра си; и викна Илия към Господа и рече: „Господи, Боже мой! Нима Ти и на вдовицата, у която живея, ще направиш зло, като погубиш сина й?" И като духна три пъти върху момчето, призова Господа и рече: Господи, Боже мой! Да се върне душата на това момче в него! И тъй стана, и момчето извика. Илия взе момчето, сне го от горницата в дома, даде го на майка му и каза: „Гледай, син ти е жив." Тогава жената рече на Илия: „Ето, узнах, че ти си човек Божий и че словото Господне в твоите уста е истинско."

9. Четиво из книгата на пророк Исаия

(Глава 61:10-11, 62:5)

Да се възрадва душата ми в Господа, защото Той ме облече в дрехата на спасението, и одеждата на веселието ми надяна, като на жених ми възложи венец и като невеста ме с накит накичи. И както земята ражда цветята си, и както в градина покарва посятото в нея, тъй Господ Бог ще отгледа правда и веселие пред всички народи. Няма да замълча заради Сион, нито ще се успокоя заради Иерусалим, докле правдата Ми не изгрее като светлина и Моето спасение — като запалено светило. И народите ще видят твоята правда, и всички царе — твоята слава, и ще те назоват с ново име, което устата Господни ще нарекат. И ще бъдеш гиздав венец в ръката Господня и царска корона върху дланта на твоя Бог. Няма вече да те наричат „изоставен", нито земята ти вече ще наричат „пуста", но ще те наричат „Мое благоволение към него", а земята ти „населена", защото Господ благоволи към тебе, и земята ти също ще бъде населена. И както момък се съчетава с мома, тъй и синовете ти ще се съчетават с тебе; и както се радва жених на невяста, тъй ще се възрадва Господ твой за тебе.

10. Четиво из книгата „Битие“

(Глава 22, ст. 1-18)

Подир тия думи Бог, изкушавайки Авраама, му рече: „Аврааме!" Той отговори: „Ето ме!" Бог рече: вземи едничкия си син Исаака, когото ти обичаш, и иди в земя Мория, и там го принеси в жертва всесъжение на една от планините, която ще ти покажа. Авраам стана сутринта рано, оседла ослето си, взе със себе си двама от своите слуги и сина си Исаака; нацепи дърва за всесъжението и стана, та отиде на мястото, за което Бог му говори. На третия ден Авраам дигна очи и видя отдалеч мястото. И рече Авраам на слугите си: останете вие тука с ослето; пък аз и син ми ще отидем там, ще се поклоним и ще се върнем при вас. И взе Авраам дърва за всесъжението и ги сложи върху сина си Исаака (да ги носи); а той взе в ръце огън и нож, и тръгнаха двамата заедно. Тогава Исаак продума и рече на баща си Авраама: „Тате!" Той отговори: „Какво има, чедо?" Той рече: „Ето огънят и дървата, а де е агнето за всесъжение?" Авраам пък рече: „Бог ще Си предвиди, чедо, агне за всесъжение." И вървяха нататък двамата заедно. И стигнаха до мястото, за което му бе казал Бог; и направи там Авраам жертвеник, наслага дървата и, като свърза сина си Исаака, тури го на жертвеника върху дървата. И протегна Авраам ръка да вземе ножа, за да заколи сина си. Но Ангел Господен му викна от небето и рече: „Аврааме, Аврааме!" Той отговори: „Ето ме!" Ангелът рече: „Не дигай ръка върху момчето и не прави му нищо; защото сега познах, че се боиш от Бога и не пожали едничкия си син възлюбен за Мене." Подигна Авраам очи и видя: ето, отзаде му овен, който се бе заплел с рогата си в гъстака. Авраам отиде, взе овена и го принесе всесъжение вместо сина си Исаака. И нарече Авраам онова място: видя Господ; затова и сега се казва: на планината Господ се яви. И Ангел Господен втори път викна към Авраам от небето и рече: „Кълна се в Мене Си, казва Господ, че понеже ти направи туй нещо и не пожали зарад Мене едничкия си син възлюбен, Аз ще благословя и преблагословя, ще размножа и преумножа твоето потомство както небесните звезди и както пясъка по морския бряг; и твоето потомство ще завладее градовете на враговете си;

и ще бъдат благословени в твоето потомство всички земни народи, задето послуша гласа Ми.

11. Четиво из книгата на пророк Исаия

(Глава 61, ст. 1-10)

Духът на Господа Бога е върху Мене, затова Ме Господ помаза да благовестя на бедни, прати Ме да изцелявам съкрушени по сърце, да проповядвам на пленени освобождение и на слепи проглеждане, да проповядвам благоприятната Господня година и деня за въздаяние от нашия Бог; да утеша всички плачещи, да дам на плачещите в Сион слава наместо пепел, вместо плач — помазание за веселие, вместо отпаднал дух — славна украса; и ще ги нарекат народ праведен, градина на Господа за (Негова) прослава. И ще застроят вековни пустини, ще възстановят стари развалини и ще подновят разорени градове, запустели от отдавнашни родове. Тогава ще дойдат другоземци и ще пасат стадата ви; и чуждестранци ще бъдат ваши орачи и ваши лозари. А вие ще се наречете свещеници на Господа, служители на нашия Бог ще ви наричат; Ще изтребите мощта на народите, и в тяхното богатство за удивление ще бъдете. Тъй втори път земята си ще наследите, и веселие вечно ще бъде у тях. Защото Аз съм Господ, Който люби правдата и мрази грабеж с неправда, и трудовете им ще дам на праведниците и ще поставя с тях вечен завет; и потомството им ще бъде известно между народите, и внуците им

— всред племената; всички, които ги видят, ще познаят, че те са род, от Господа благословен и с радост ще се зарадват в Господа.

12. Четиво из четвъртата книга „Царства“

(Глава 4, ст. 8-37)

Един ден Елисей отиде в Сонам. Там една богата жена го покани у дома си да яде хляб, и той, колчем минеше, всякога се отбиваше там да яде хляб. И тя каза на мъжа си: ето, аз зная, че Божият човек, който постоянно минава край нас, е свет; да му направим малка горница над стената и да му турим там одър и трапеза, и стол и светилник, та кога идва у нас, да си отива там.

Един ден Елисей отиде там, качи се в горницата си и легна там, па каза на слугата си Гиезия: повикай тая сонамка. Той я повика, и тя застана пред него; и (Елисей) му рече: кажи й: ето, ти толкова много се грижиш за нас; какво да направим за тебе? има ли нужда да поговорим за тебе на царя, или на военачалника? Тя отговори: не, аз живея между народа си. Елисей каза:

тогава какво да се направи за нея? И рече Гиезий: ето, тя няма син, а мъж й е стар. И каза Елисей: повикай я. Той я повика, и тя застана на вратата. Елисей й рече: след една година, в това същото време ти ще държиш на ръце⁷ син. А тя каза: не, господарю мой, човече Божий, недей лъга рабинята си. И жената зачена в утробата си⁸ и роди син на другата година, в онова също време, както й каза Елисей. Поотрасна детето и един ден отиде при баща си, при жетварите. И каза на баща си: глава, глава ме боли! И той каза на слугата си: занеси го на майка му. Взе го и го занесе на майка му. И то седя в скута й до пладне и умря. Тя отиде и го положи върху одъра на Божия човек, затвори го и излезе, па повика мъжа си и каза: прати ми едного от слугите и една от ослиците; ще ида при Божия човек и ще се върна. Той каза: защо ще отиваш при него днес? Днес не е нов месец, не е и събота. Но тя каза: „Остани смиром!".⁹ И оседла ослицата и каза на слугата си: води и върви; не се спирай¹⁰, докле ти не кажа. Тръгвай и върви, и да идем при Божия човек на планина Кармил.¹¹ И тръгна и дойде при Божия човек, на планина Кармил. И когато Елисей я видя отдалеч, каза на слугата си Гиезия: ето оная сонамка; затечи се, та я посрещни и я попитай: здрава ли е? И завтече се Гиезий насреща й, и рече й: здрава ли си? Здрав ли е мъж ти? Здраво ли е детето? А тя отвърна: здрави сме. И дойде при Елисея на планината, та се улови за нозете му. И Гиезий се доближи, да я отстрани; но Елисей рече: остави я, душата й е в скръб, а Господ скри от мене и не ми яви. И тя каза: исках ли аз от моя господар син? не думах ли: недей ме лъга? И рече Елисей на Гиезия: опаши се през кръста и вземи тоягата ми в ръка и върви; ако някого срещнеш, не го поздравявай¹², а ако някой те поздрави, не му отговаряй; и тури тоягата ми върху лицето на детето. И майката на детето каза: жив Господ и жива ти душа! Няма да те оставя. Тогава и Елисей стана и тръгна подире й.

Гиезий отиде преди тях и тури тоягата върху лицето на детето. Но не се чу ни глас, ни отговор. И излезе насреща му, обади му и каза: детето не се събуди¹³. И Елисей влезе в къщата, и ето, умрялото дете положено на одъра му. И влезе, затвори вратата след себе си и се помоли Господу; след това се качи, легна върху детето, тури устата си върху неговите уста, очите си върху неговите очи, и дланите си върху неговите длани, и ходилата си върху неговите ходила¹⁴; и се склони над него, и духна върху него¹⁵, и тялото на детето се сгря. Елисей стана и взе да ходи из горницата насам-нататък; после пак се качи и се склони над него седем пъти. И детето¹⁶ отвори очите си. И той повика Гиезия и рече: повикай тая сонамка. И той я повика. Тя дойде при него, и той каза: вземи сина си. И влезе жената, падна пред нозете му и се поклони доземи; след това взе сина си и излезе.

13. Четиво из книгата на пророк Исаия

(Глава 63:11-64:1-5)

Тъй казва Господ: де е Оня, Който изведе от земята¹⁷ пастира на Своите овци? Де е Оня, Който вложи в тях¹⁸ Светия Свой Дух. Мишцата на славата Му, що възведе с десница Моисея¹⁹, раздели водата пред лицето му, за да му създаде вечно име; преведе ги през бездната,²⁰ като кон по степи, и те се не препъваха, и както стадо (слиза) в долина, — и слезе Дух Господен, и ги напъти: тъй и Ти преведе народа Си, та Сам да Си създадеш славно име. Надзърни от небесата и погледай от жилището на Твоята светиня и на Твоята слава: де е Твоята ревност и Твоята мощ? Де е голямото Твое милосърдие и Твоите милости, та си ни търпял²¹? Само Ти си наш Отец; защото Авраам не ни познава, нито Израил ни признава за свои; Ти, Господи, си наш Отец, избави ни, (понеже) от начало Твоето име над нас се именува²². Защо, Господи, си допуснал да се отбием от Твоите пътища, да се ожесточи сърцето ни, за да се не боим от Тебе? Обърни се заради Твоите раби, заради колената на Твоето наследие — та поне за малко да наследим светата Твоя планина²³: враговете ни потъпкаха Твоето светилище. Ние станахме такива, над които Ти като че никога не си владял и над които името Ти не се е именувало. Ако разтвориш небесата, ще затреперят пред Тебе планините и

ще се разтопят тъй, както се восък топи от огнен пламък, и огън ще изгори враговете, и името Ти ще се яви всред противниците Ти, а от лицето Ти народите ще се насметат²⁴. Когато извършиш преславни дела, ще затреперят от Теб планините.²⁵ Защото отвека не бяхме слушали, нито очите ни бяха видели друг бог, освен Тебе, и делата Твои, които ще сториш на очакващите милост. Защото милост ще срещне вършещите правда, и ще си спомнят за Твоите пътища.²⁶

14.    Четиво из книгата на пророк Иеремия

(Глава 31, ст. 31-34)

Тъй казва Господ: Ето, настъпват дни и ще сключа с дома Израилев и с дома Иудин нов завет, — не такъв завет, какъвто сключих с бащите им в деня, когато ги хванах за ръка, за да ги изведа из Египетската земя; оня Мой завет те нарушиха, ако и да оставах в съюз с тях, казва Господ. Но ето заветът, който ще сключа с Израилевия дом след ония дни, казва Господ: ще вложа Моя закон в техните мисли²⁷ и ще го напиша в сърцата им, и Аз ще им бъда Бог, а те ще Ми бъдат народ. И няма вече да учат един другиго, брат

— брата, и да говорят: „познайте Господа", защото всички, от малък до голям, сами ще Ме знаят, казва Господ, защото ще простя беззаконията им, и за греховете им няма вече да си спомня.

15.    Четиво из книгата на пророк Даниила

(Глава 3, ст. 1-88)

В осемнайсетата година Цар Навуходоносор направи златен истукан, висок шейсет лакти, широк шест лакти, и постави го на поле Деир, в областта Вавилонска; и проводи цар Навуходоносор да съберат сатрапи, наместници, воеводи, върховни съдии, ковчежници, законоведци, съдници и всички областни управители, да дойдат на тържественото откриване истукана, който бе поставил цар Навуходоносор. И събраха се сатрапи, наместници, военачалници, върховни съдии, ковчежници, законоведци, съдници и всички областни управители за откриване на истукана, който цар Навуходоносор бе поставил, и застанаха пред истукана, що бе

въздигнал Навуходоносор. Тогава глашатай високо се провикна: „обажда ви се вам, народи, племена и езици: щом чуете звук от тръба, пищялка, цитра, цафара, гусла и симфония, и всякакви свирала, паднете и се поклонете на златния истукан, който постави цар Навуходоносор; а който не падне и не се поклони, веднага ще бъде хвърлен в горяща огнена пещ". Затова, кога всички народи чуха звук от тръба, пищялка, цитра, цафара, гусла и всякакви свирала, паднаха всички народи, племена и езици и се поклониха на златния истукан, който цар Навуходоносор бе поставил.

В това също време дойдоха някои от халдейците и наклеветиха иудеите. Те казаха на цар Навуходоносора: „царю, да си жив довека! Ти, царю, даде заповед, всеки човек, щом чуе глас от тръба, пищялка, цитра, цафара, гусла, симфония и всякакви свирала, да падне и се поклони на златния истукан; а който не падне и не се поклони, той трябва да бъде хвърлен в горяща огнена пещ. Има иудейски мъже, които си поставил над делата в страната Вавилонска, Седрах, Мисах и Авденаго; тия мъже не се покоряват на твоята заповед, царю, на твоите богове не служат и на златния истукан, който ти си поставил, не се покланят".

Тогава Навуходоносор в гняв и ярост заповяда да доведат Седраха, Мисаха и Авденаго; и доведоха ги при царя. Навуходоносор им каза: „с умисъл ли вие, Седрахме, Мисахе и Авденаго не служите на моите богове, и на златния истукан, който поставих, не се покланяте? Отсега, ако сте готови, щом чуете звук от тръба, пищялка, цитра, цафара, гусла, симфония и всякакви свирала, паднете и се поклонете на истукана, който направих; ако ли не се поклоните, веднага ще бъдете хвърлени в горяща огнена пещ, и тогава кой Бог ще ви избави от ръката ми?"

Отговориха Седрах, Мисах и Авденаго и казаха на цар Навуходоносора: „няма нужда да ти отговаряме на това. Нашият Бог, Комуто ние служим, е силен да ни спаси от горящата огнена пещ, и от твоята ръка, царю, ще ни избави. Ако ли и това не бъде, нека ти е известно, царю, че няма да служим на твоите богове, и на златния истукан, що си поставил, няма да се поклоним". Тогава Навуходоносор се изпълни с ярост, и видът на лицето му се измени против Седраха, Мисаха и Авденаго, и той заповяда да опалят пещ седем пъти по-силно, отколкото обикновено я опалваха; и заповяда на най-силните от войската си мъже да вържат Седраха, Мисаха и Авденаго и да ги хвърлят в горящата огнена пещ. Тогава тия мъже бяха вързани с долните си и горните дрехи, с превръзки на глава и с другите си дрехи и бидоха хвърлени в горящата огнена пещ. И понеже заповедта царева беше строга, и пещта разпалена извънредно много, пламъкът от огъня умъртви людете, които хвърлиха Седраха, Мисаха и Авденаго. А тримата тия мъже — Седрах, Мисах и Авденаго — паднаха в горящата огнена пещ вързани. И ходеха сред пламъка, възпявайки Бога и благославяйки Господа. Тогава Азария стана и взе да се моли и, като отвори устата си сред огъня, възгласи: „благословен си, Господи, Боже на отците ни, хвално и прославено да е името Ти вовеки. Защото Ти си праведен във всичко, що направи с нас, и Твоите всички дела са истински, Твоите пътища — прави и Твоите всички съдби — истински. Ти извърши истински съд във всичко, що напрати против нас и против Иерусалим, светия град на отците ни, защото по истина и по съд Ти напрати всичко това против нас за нашите грехове. Защото ние съгрешихме и постъпихме беззаконно, като отстъпихме от Тебе, и във всичко съгрешихме; Твоите заповеди не слушахме и не ги пазихме и не постъпвахме, както ни бе заповядал, за да ни бъде добре. И всичко, що ни Ти напрати, и всичко, що стори с нас, стори по истински съд, — и ни предаде в ръцете на беззаконни врагове, на най-омразни отстъпници и на неправосъден и най-зъл цар по цяла земя. И сега не можем да отворим устата си; ние станахме за срам и похула на Твоите раби и на ония, които Те почитат. Но не ни предавай завинаги заради Твоето име и не разрушавай завета Си. Не отнимай от нас милостта Си заради Авраама, Твоя възлюбен, заради Исаака, Твоя раб, и Израиля, светия Твой, на които си казал, че ще умножиш семето им като звездите небесни и като пясъка на брега морски. Намалени сме, Господи, повече от всички народи и сме унижени сега по цяла земя за нашите грехове, и нямаме сега ни княз, ни пророк, ни вожд, ни всесъжение, ни жертви, ни приноси, ни тамян, нито място, да Ти принесем жертва и да намерим Твоята милост. Но със съкрушено сърце и със смирен дух нека бъдем приети. Както при всесъжение на овни и юнци, както при хиляди тлъсти агнета, тъй да Ти бъде благоугодна жертвата ни днес пред Тебе; защото няма срам за ония, които се Тебе уповават. И сега ние Те следваме от все сърце и Ти се боим и търсим Твоето лице. Не ни посрамяй, но стори с нас по Твоето снизхождение и по голямата Си милост; избави ни чрез силата на чудесата Си и дай слава на името Си, Господи, та да се посрамят всички, които вършат зло на Твоите раби, да се посрамят с цялата си мощ, и силата им да се съкруши, за да познаят, че Ти, Господ Бог, си един и славен по цяла вселена."

А в това време царските слуги, които ги бяха хвърлили, не преставаха да разпалят пещта с нефт, смола, кълчища и храсти, и дигаше се пламък над пещта четирийсет и девет лакти и откъсваше се и изгаряше ония от халдейците, които достигаше около пещта. Но Ангел Господен слезе в пещта заедно с Азария и ония, които бяха с него, и изхвърли огнения пламък из пещта и направи тъй, че сред пещта се яви като че шумлив влажен вятър, и огънят никак не се допираше до тях и не ги повреди, нито ги смути. Тогава тия тримата сякаш с едни уста взеха да пеят в пещта, да

благославят и прославят Бога: „благословен си Ти, Господи, Боже на отците ни, и хвален и прославен вовеки, и благословено е името на Твоята слава, име свето и прехвално и прославено вовеки. Благословен си Ти в храма на светата Твоя слава, прехвален си и прославен вовеки. Благословен си Ти, Който видиш бездната, Който седиш над Херувими, и си прехвален и прославен вовеки. Благословен си Ти върху престола на славата на Твоето царство, прехвален си и прославен вовеки. Благословен си Ти върху твърдта небесна, прехвален си и прославен вовеки.

Тук ставаме и пеем:

Господа възпявайте и Го прославяйте във всички векове!

Четецът: Всички дела Господни, благословете Господа

Певците: Пейте и Го прославяйте вовеки.

Ангели Господни, благословете Господа

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете, небеса, Господа

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички води, които сте по-високо от небесата,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички сили Господни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, слънце и луно,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, звезди небесни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички дъждове и роси,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички ветрове,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, огън и жар,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, студ и пек,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, роса и скреж,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, нощи и дни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, светлина и тъмнина,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, лед и мраз,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, скреж и сняг,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, мълнии и облаци,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Да благослови Господа земята,

да пее и да Го прославя вовеки.

Благословете Господа, планини и хълмове,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички растения по земята,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, извори,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, моря и реки,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, китове и всичко, що се движи във водите,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, всички птици небесни, пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, зверове и всички добитъци,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, синове човешки,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благослови, Израилю, Господа,

пей и Го прославяй вовеки.

Благословете Господа, свещеници Господни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, раби Господни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, духове и души на праведните,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, праведни и смирени по сърце,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, Анание, Азарие и Мисаиле,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благословете Господа, апостоли, пророци и мъченици Господни,

пейте и Го прославяйте вовеки.

Благославяме Отца, и Сина, и Светаго Духа,

пеем и Го прославяме вовеки.

И сега, и всякога, и вовеки веков, амин.

пейте и Го прославяйте вовеки.

Господа, хвалим, благославяме и Му се покланяме,

пеейки и прославяйки Го във всички векове.

¹

Но Ти, Господи, Боже мой, ще изведеш душата ми из ада. (Всички бележки под черта представят синодалния превод на отбелязаното място.)

²

Qiyqayown (евр.), koAokuv0t| (гр.), hedera (лат.), wild gourd (англ.) (дива кратуна, по форма подобна на тиквичка или краставица, с широки листа, бързорастяща; в Асирия се използува като градиво за покриване жилища; според други тълкувания, палма). Латински превод: et praeparavit Dominus Deus hederam. Източник.

³

У 70-те, „у придворию" (ancvavxL xf|g ЕпаиЛсшд). Pi ha-Chiyroth, според евр. тълк. обрасло с острица място, според др. тълк. (от египет.) „местност, покрита със зелена трева". Възможно е тълкувателно разбиране, както в случая с „бмсть в мире место Его" (където „мир" съответствува на Йерусалим). Възможен превод: на тревисто място.

⁴

Слав. связа; гр. avve^^aev tovc; a^ova^ tov ap^aTwv; лат. et subvertit rotas curruum. В някои англ. преводи — „приклещи", „затлачи", „прекриви", в други — направо „откачи", „махна от осите". Славянската дума предава смисъла на застопоряване, стягане.

⁵

Adtenderunt populi et irati sunt; гр. шруигбпотху.

⁶

та фаиАю^ата тг|д upQEwg стои,

⁷

   Fuerit habebis in utero filium; сти ПЕ(31Е1Аг|фи1а uLov.

⁸

   Et concepit; ev уасттр M^^v

⁹

   Синод. „Добре си е", ц 5е el^ev eipqvrj; quae respondit vale. Евр. shalowm. (Срв. Синод. Бит. 15:15; 26:29 и пр. смиром)

¹⁰

   |a-q Emoxqg |^о1 тои ЕП1|Зг^а1;

¹¹

   Това изречение липсва в Синод. превод.

¹²

   Слав. благословиши; евр. barak: коленича; благославям; поздравявам, проклинам; Септ. оик evAoyqaeic айт6v ка1 Eav evAoyqay cte avf|Q оик arcoKQi0fo^; Vulg. non salutes eum et si salutaverit te quispiam non respondeas.

¹³

   Синод. не се събужда; евр. quwts: вдигам се от сън; в Иов. 14:12; Дан. 12:2 — от сън смъртен; Септ. оик цуервц то гса1&ар>юу; Вулг. non surrexit puer.

¹⁴

   Изразът липсва в Синод. превод. Септ. ка1 тад    аитои Еп1 тад    аитои ка1 &LEKa|a^£v Еп' auxov ка1 &L£0£Q|aav0r| ц стар£, тои гса1&ар>юи; Вулг. et manus suas super manus eius et incurvavit se super eum et calefacta est caro pueri.

¹⁵

   Също липсва в Синод. превод.

¹⁶

   В Синод. тук е вметнато: кихна седем пъти и... Седмократното скланяне над него (слячеся над ним) липсва в Синод.

¹⁷

   Ек т|д ущ; обаче Вулг. eduxit eos de mari.

¹⁸

   Ev auToig; in medio eius.

¹⁹

   o ayaywv т^ &£^ia |awuof|v o |3p>axLwv т|д 56^г|д аитои; qui eduxit ad dexteram Mosen brachio maiestatis suae.

²⁰

   ^yay£v аитоид &ia т|д аристстои

²¹

   otl aveaxov ^|awv; във Вулг. е като в Синод. multitudo viscerum tuorum et miserationum tuarum super me continuerunt se (голямото Твое милосърдие и Твоите към мене милости са спрени). Друг вариант за превод: та си ги удържал.

²²

   фистт Ц|аад ап' арх|д то ovo|aa стои Еф' Ц|аад Ecttlv. Синод. Ти, Господи, си наш Отец, отвека Твоето име е: "Изкупител наш".

²³

   Lva |а1кр^ ^r|Qovo|af|CTW|a£v тои орюид тои ауюи стои;

²⁴

   От Ако ... до насметат преводът на 70-те няма почти нищо общо със Синод. Превеждам според Слав.: шд кпрод «по пирод т^Ета1 ка1 катакаиоЕ пир тоид йпEvаvтюuд ка1 i^vEpov Естта1 то ovo^ кирюи ev то!д uпEvаvтLOLд апо простшпои стои E0vr| тараx0fстоvтаl.

²⁵

   Отново нищо общо със Септ.: 6таv пои^д та Evbo^ тр6|аод А^^Ета1 апо стои орг|.

²⁶

   ка1 та Еруа стои а по^стЕ1д то1д urco|aEvouCTLV EAeov. стuvаvтfстEтаL уар то1д поюист^ то &1каюу ка1 xmv o&wv ctou |avr|ст0fo■оvтаl.

²⁷

   Е1д т-qv 5ldvоlаv аит^у.